SPARTACUS: RĂZBOIUL CONDAMNAȚILOR Sezonul 3, Episodul 1
DUȘMANII ROMEI
Traducerea și Adaptarea: RRZXXX
Raportează !
Cavaleria lui Spartacus ne-a spart flancul de vest.
Sălbaticul dracu' !
Dă semnalul pentru regrupare în partea de sud.
Omorâți-l !
Trebuie să plecăm !
Spartacus !
Romanii au sunat retragerea !
Am câștigat lupta.
N-am câștigat nimic.
Cossinius și Furius ne-au scăpat iar printre degete.
Nu poate fi spus același lucru pentru mulți care au fost cu ei.
Câmpul e împânzit de leșuri.
Soarta meritată.
Pentru toți cei care ne vor în lanțuri și biciuiți.
Alt stindard pierdut ?
E o rană mare suferită de Republică, Cossinius.
Am fi suferit una și mai mare dacă nu sunam retragerea.
Îmi zăpăcește toată noima.
Cum poate o mână de sclavi să ne chinuiască în continuare ?
Mă tem că numărul lor a fost cu mult subestimat
în cadrul Senatului.
Hoarda de corcituri a lui Spartacus se mărește
cu fiecare victorie,
de la înfrângerea lui Glaber la muntele Vezuviu.
Au adunat mii la număr, eliberând minele din Lucania.
Sclavi din toată Republica, umili și recunoscători stăpânilor
timp de atâția ani, au trecut la trădare
datorită legendei tot mai mari a lui Spartacus.
Un număr neștiut i s-a alăturat
după ce l-a răpus pe Scrofa pe malurile Calorei.
Stindardele și fasciile lui au căzut pe mâna dușmanului,
ca și el însuși.
Cât haos și moarte aduse de mâna unui sclav !
Îl veți vedea pe acest sclav chiar la porțile Romei,
dacă nu trimitem întăriri.
Lucullus luptă cu Mithridates lângă Marea Neagră.
Antonius a pornit împotriva piraților ce pârjolesc Creta.
Pompey încă mai luptă cu trădătorul de Sertorius în Spania.
Resursele Senatului sunt secate de aceste conflicte.
N-avem nici oamenii și nici aurul necesar să-i cumpărăm.
E cineva printre noi care ar îndura cheltuielile
din propria pungă.
Și care nu s-ar îndurera.
Am sperat să evit implicarea acestui om.
Nu-i vom fi îndatorați mai mult decât tine, Metellus.
Dă-ne altă soluție și o vom îmbrățișa.
Prea bine.
Mă voi întoarce la Roma și-l voi implora pe Crassus
să ajute la înăbușirea lui Spartacus și a rebeliunii sale.
Și în același timp, voi încerca să închid cumplita rană
pricinuită onoarei Republicii.
Am adunat toate armele și caii de pe câmp.
Pierderea suferită de romani devine încă o dată câștigul nostru.
Și Gannicus ?
Aș vrea să aud ce are și el de spus.
Îl cunoști prea bine.
Preferă să sărbătorească după o victorie.
Uneori zile în șir.
Un lucru cu care aș fi de acord.
După ce Cossinius și Furius nu ne vor mai îngrijora.
Au arătat că nu sunt proști.
Ar putea încerca stratageme îndrăznețe.
Dublați paza pe dealurile din jur.
Nu vreau să fim prinși neștiutori.
Îi apreciezi prea mult pe nătărăii ăia.
Subestimarea adversarului e o trăsătură romană, Agron.
Să nu cazi în patima asta.
Cossinius și Furius au ajuns la capătul zilelor.
Cu fiecare zi ce trece, sute de sclavi ni se alătură.
Agron are dreptate.
În curând îi vom depăși numeric.
Îmbărbătează-i pe cei ce ni s-au alăturat și pregătește-i.
Voi lovi cu prima ocazie,
să le mai dau un semnal nefericiților din Roma
care caută să ne îngenuncheze.
De luni bune, luptă cu el în fiecare zi,
umplându-mi capul de strigăte și grohăieli.
Tatăl tău e un discipol dedicat.
Iar eu sunt forțat să asist la lecțiile sale,
în timp ce adevăratele probleme ne scapă din seamă.
Îmi pare rău, stăpâne.
M-am lăsat purtat de patima luptei.
E doar o zgârietură.
Meritam mai mult pentru lovitura neanticipată.
Învățați repede.
Dar vă lăsați descoperit când adversarul forțează avantajul.
Păcatul multora din Senat.
Vom relua antrenamentele după masa de seară.
Stăpâne.
Zvonurile sunt adevărate, Crassus.
Iei lecții de la un sclav.
Hilarus a fost pentru mulți ani campionul arenei.
I-am plătit lanistului său mai multe monezi
decât vei vedea tu vreodată, pentru a-l cumpăra
și a-mi împărtăși din experiența lui de luptă,
precum și a celor care au luat vieți în arenă.
Gladiatori.
Chiar pentru asta am venit la tine.
Putem discuta între patru ochi ?
Tiberius e suficient de bărbat.
Aș vrea să-l încerc și pe el în problemele Senatului.
În acest caz,
am întâmpinat complicații
în conflictul nostru cu rebelul Spartacus.
Cossinius și Furius s-au prăpădit ?
Sunt în viață, dar au nevoie de întăriri.
Un lucru mult prea costisitor, în aceste vremuri de cumpănă.
Cred că-i doare rău fundul
de la paloșul lui Spartacus, dacă-mi cerșesc mie ajutorul.
Nu cerșește nimeni.
Îți cer ajutorul ca membru loial al Senatului.
Și cât de mare să fie ajutorul ?
Zece mii de oameni.
E nevoie de mult efort și aur pentru a aduna un așa număr.
În schimb, vei fi numit căpitan.
Sub conducerea lui Cossinius și Furius, desigur.
O ofertă pe care aș fi preferat s-o aud din gura lor.
S-au retras la o vilă de la marginea Nuceriei,
la mică distanță de ceea ce a mai rămas din legiunea lor din nord.
Spartacus continuă să-și mărească forțele în valea Campania.
Știi că nu aș fi venit dacă situația nu mi-ar fi impus.
Nu. Într-adevăr.
Termenii lor sunt acceptabili.
Le voi trimite imediat o solie.
Mai bine trimit oamenii mei,
să mă asigur că ajunge la destinația cuvenită.
Cum poftești.
Sincer să fiu, mă așteptam să ceri cel puțin un titlu,
așa cum a făcut Pompey ca să pornească împotriva lui Sertorius.
Eu vreau titluri și glorie meritată.
Îmi cer iertare pentru că am crezut altceva.
Accepți să slujești sub comanda lui Cossinius și Furius,
fără să ai putere totală ?
Așa se pare.
Te-am auzit cum le-ai înfierat numele,
cât de neputincioși îi crezi pe ei și pe senatorul Metellus.
- Tată... - S-a terminat vremea vorbelor.
Spartacus trebuie să cadă,
și voi porni chiar eu cu această menire, pentru a grăbi acea zi.
Pentru gloria Romei.
Am văzut cu ochii mei !
În inima luptei, sângele era până la genunchi.
Și Gannicus era chiar în mijloc !
Rămâne la scula goală
și urlă la romani să îngenuncheze în fața lui
și să primească tributul de aur !
În apărarea mea, băusem prea mult vin în ziua aia.
Nu mă așteptam ca Spartacus să-l atace pe Scrofa.
Mai e vin ?
Prietenele mele sunt însetate.
Femeile tale aduc daruri !
Da.
Nu pentru tine.
Afară.
Dar e cortul meu.
Afară !
O să găsim altul. Să sperăm ca va fi la fel de bine aprovizionat.
- Te caută Spartacus. - Să-l lăsăm să caute.
Mi se pare mie, sau ne ridicăm pe culmi
necunoscute la apusul bătăliei ?
Ca toți bărbații, după ce se scaldă în sânge și izbândă.
Când va cădea Roma, mă tem
că vom căsca cerul de bucurie.
Și i-o vom trage lui Jupiter
în timp ce cade spre pământ.
Acum crezi că o faci ca un zeu ?
Eu mă încred doar pe fapte.
Vorbele însoțite de vin
ar fi mai bine primite.
Te-ai dovedit priceput astăzi pe câmpul de luptă.
Ești surprins ?
Mereu am crezut în tine, Nasir.
Chiar și atunci când nu erai decât un mic sclav sirian.
Privirea îmi era întunecată.
Îi sunt îndatorat lui Spartacus pentru că mi-a deschis calea.
O îndatorire pe care i-o purtăm toți.
Și pe care o vom plăti cu viețile romanilor.
M-ai chemat ?
N-ar fi fost nevoie,
dacă le-ai fi raportat lui Crixus și Agron cu zile în urmă.
Am avut treburi ce nu suportau așteptare.
Femeile sau băutură ?
Mai sunt și altele ?
Nu pot trece zile de la luptă fără să raportezi.
Am luptat.
Am câștigat.
Asta te lămurește ?
Te-ai dovedit un luptător de valoare împotriva romanilor.
Și totuși aș vrea să fii mai mult decât o simplă sabie.
Ia-ți locul de conducător lângă mine și Crixus.
Îmi dau viața pentru această cauză, în onoarea lui Oenomaus.
Poate chiar voi crede în ea într-o bună zi.
Dar nu sunt un conducător și nici nu caut să fiu.
Sunt mulți care te privesc astfel.
Un număr mare te-ar urma în bătălie.
Adică ar muri pentru mine ?
Pentru cauză.
Nu vreau să fiu pus mai presus de frații mei
și preamărit mai mult decât e cazul.
- Așa cum fac mulți cu tine. - Nu-mi doresc asta.
Și totuși, așa e.
Au început să vorbească de tine ca de un zeu.
Nu cred că ar suporta să vadă dovedindu-te muritor.
Victoria împotriva romanilor e singura mea preocupare.
Și când o vei considera victorie ?
Când Cossinius și Furius vor pleca din lumea asta ?
Știi că nu se va termina aici.
Roma va trimite și mai mulți în urma lor.
Și vor cădea și ei.
Și când vom îngenunchea măreața Republică ?
Asupra cui îți vei îndrepta mânia atunci ?
Cei care te-au forțat pe drumul ăsta,
cei care ți-au luat soția,
au plecat din lumea asta. Și soțiile lor la fel,
după moartea Lucreției și Ilithyiei.
Nici o mie de vieți nu fac cât cea a Surei.
Am îndrăznit să iubesc și eu o femeie cândva,
când eram sclavul lui Batiatus.
Mai e în viață ?
Aș da și lumea să fie așa.
- Asta e soarta celor ca noi. - Eu m-am răzbunat, ca și tine.
Și tot neîmplinit am fost.
Până ce Oenomaus mi-a iertat trădarea.
Oenomaus ?
Soția lui mi-a furat inima.
Chiar și după ce mi-am căpătat libertatea,
urmele
celor făcute oamenilor pe care i-am iubit au rămas.
Cu ultima suflare, Oenomaus a rupt lanțurile ce mă pironeau.
N-a mai rămas nimeni drag mie
care să spună asemenea vorbe.
Atunci trebuie să ți le spui singur.
Și vorbele s-au dezis de mine.
Și le cauți în vocea miilor ce urlă după sânge ?
Nu mi-am putut salva soția.
Și voi lupta până în ziua
în care nicio viață nevinovată nu va mai fi ușor disprețuită.
O zi în care romanii și cruzimea lor vor fi doar o amintire.
Fie ca atunci să-ți capeți liniștea, frate.
Hai să ne bucurăm de vin și femei,
și să lăsăm deoparte asemenea gânduri încărcate.
Propunerea e prețuită.
Atunci voi bea și voi regula în numele tău,
voi lupta când e nevoie...
Voi păși chiar până la Senatul Romei,
dacă acolo ne duce nebunia ta.
Ridic oferta la 350 de dinari
și doi jugeri de pământ.
Trebuie să ne sporim numărul cu repeziciune.
Îl voi trimite pe Sabinus să rezolve.
Credeam că dormi.
Tiberius i-a umplut capul cu vorbe de război.
Bătălia mocnește în mintea lui, alungând somnul.
E adevărat ?
Vei conduce o armată împotriva lui Spartacus ?
Da, pentru a apăra Republica,
așa cum e îndatorirea tuturor romanilor.
Și eu sunt roman. Vreau să vin cu tine.
Mi-aș fi dorit să ai vârsta să stai lângă tatăl tău.
Du-te la culcare, Publius, și visează la laurii ce au să vină.
Da, tată.
Te-ar urma și până dincolo de moarte, dacă i s-ar porunci.
Ca și Tiberius.
Va avea un loc în oastea mea atunci când voi porni.
Un loc ?
Merită o poziție fruntașă, pe măsura numelui ce-l poartă.
Nu are anii necesari pentru sarcina de tribun.
Aurul și puterea de convingere întrec aceste reguli...
Nu l-a meritat.
Tiberius promite multe ca soldat.
Dar îi lipsesc strategia și judecata.
Atunci instruiește-l.
Lecțiile mele nu contenesc nicio clipă.
El trebuie să le pună în valoare.
- Vei munci toată noaptea ? - Până în zori de zi.
O să-ți trimit mâncare și vin.
Kore se va ocupa de nevoile mele.
Desigur.
Patul te așteaptă.
Dacă o să ți-l dorești.
E o onoare meritată să fie pus în fruntea armatei.
Dar sub îndrumarea lui Cossinius și Furius.
Nu credeam că tatăl tău
poate rămâne sub îndrumarea cuiva.
Poate anii i-au stins setea
de lauri și aclamări din partea mulțimii.
Și setea ta care e ?
Și Apollo ar fi uimit de ea.
Voi ține minte să stau departe de tine, să nu mă topesc.
Nu te las să pleci de lângă mine, Sabinus.
Nici zeii nu m-ar împinge să fac asta.
Voi mări oferta și voi spori numărul.
Mulțumesc.
Îmi aduc aminte când tu și Sabinus erați doar niște copii
care se jucau de-a războiul cu niște bețe de lemn.
Joaca aparține trecutului.
Un lucru ce trebuie dovedit tatălui tău.
Nu-i da motive să se îndoiască de tine.
Va rămâne uluit
când mă voi spăla în sângele dușmanilor.
Fii atent în stânga !
Ai grijă la lovitură !
Stai naibii în gardă !
Băiatul tău devine tot mai neînfricat.
Curând chiar și eu mă voi teme să-i mai spus micuț.
Măcar atunci voi înțelege ce tot zbieri, netotule.
Spartacus...
Următorul ! În poziție !
Haide !
- Luptați ! - Haide !
I-am încercat pe ultimii care ni s-au alăturat.
Și cum sunt ?
Înflăcărați.
- Dar le lipsește îndemânarea. - Mulți dintre noi au fost la fel.
Se vor dovedi vrednici curând.
Poate nu toți.
Următorul !
Să nu spui nimănui despre asta.
Du-te.
Diotimos ?
Și dacă aș fi ?
Înăuntru.
Repede.
Nu vă pot da mai mult, așa că să nu cereți.
Mii de mulțumiri.
Ai omorât un cal ?
Vorbește mai încet !
N-aș vrea să văd ce se întâmplă dacă se aude că am carne.
Cine ți-a dat voie ?
Un om călare în luptă face cât zece pedestrași.
A fost rănit în lupta împotriva romanilor.
Aș fi căutat permisiunea falnicului de pe deal,
dar regele Spartacus e prea preocupat cu războiul
pentru a fi deranjat cu asemenea nimicuri.
Ce te face să spui asta ?
Deschide ochii și afli.
Încep să mă căiesc că am plecat de lângă briza oceanului
și din siguranța zidurilor.
Ai fost om liber ?
Nici pe departe.
Am trudit sub călcâiul unui nenorocit,
în Sinuessa en Valle.
Dar măcar el îmi dădea ce-mi trebuie.
Tu credeai că libertatea nu are niciun preț ?
Nu.
Dar îl lipsa intenției de a fi îmbrăcați sau hrăniți,
trebuie să luăm problema în mâinile noastre.
Sau riscăm să murim așteptând
ca atotștiutorul să ne bucure cu cele trebuincioase.
Vremea se va răci în curând.
- Și odată cu ea... - Spartacus !
Un grup de romani vin dinspre nord,
încercând să se furișeze pe lângă noi.
Tu ești Spartacus ?
- Iertare, nu... - Continuă să vorbești.
Poate că nu ai mereu burta plină sau haine călduroase,
dar cât timp eu voi respira, vei avea libertatea
să spui ce ai pe inimă.
Chiar și împotriva falnicului de pe deal.
La dracu' cu zeii !
Tu de acolo !
Ce treabă ai în apropierea taberei rebelilor ?
Cine mai e cu tine ?
Vorbește odată !
Cine mai e cu tine ?
Moartea.
Trebuie să-l urmărim.
Ba nu. Dă-mi sulița ! Repede !
Suntem la fel de buni în mânuirea sabiei, dar ești mai bun ca mine la suliță.
Spartacus.
Acesta avea un mesaj.
Ce scrie ?
Zece mii ?
Conduse de însuși Marcus Crassus.
Trupele lui Cossinius și Furius ar spori, înclinând avantajul în favoarea lor.
Am putea pune o capcană. Aici, pe drumul Appian.
Îi luăm prin surprindere înainte să apuce
să li se alăture semenilor lor.
Atunci noi am fi la mijloc.
Crassus vine dinspre nord iar Cossinius și Furius dinspre sud.
Nu avem suficienți oameni să înfruntăm ambele armate.
Trebuie să-i atacăm pe Cossinius și Furius înainte ca sorții să ne fie împotrivă.
Am cauzat răni sâcâitoare.
Și totuși de luni bune, nu reușim să le omorâm oamenii.
Poate capetele comandanților lor cărate în fața noastră i-ar mai influența.
Trofeele s-au dovedit a fi greu de obținut.
Pe câmpul de luptă, da.
Din ce scria în mesaj, acesta nu era destinat
locului unde se afla trupele.
Scrie că speră ca scrisoarea să-i găsească cu bine
în interiorul moșiei.
S-au ascuns ?
Îmbăieri calde și mângâierea femeilor,
dacă-mi aduc bine aminte de zilele mele în Roma.
Unde e această moșie ?
Nu scrie.
Atunci ne-am întors de unde am plecat.
Am interceptat oamenii lui Crassus aici, călătorind spre sud-est.
Cossinius și Furius vor sta cât mai aproape de soldații lor.
Și-ar amplasa moșia undeva în această zonă.
De unde vom ști care moșie e a lor ?
După cum ai spus și tu, nu sunt proști.
Vom cunoaște locația după plasamentul santinelelor,
și după numărul mare de trupe pe care îl au pe lângă moșie, pentru protecție.
Apoi ne vom năpusti asupra lor cu fiecare sabie din dotare.
Nu.
Putem fi descoperiți dacă atacăm moșia în număr mare.
Cossinius și Furius vor fi avertizați, și vor avea ocazia să scape din nou.
Dar dacă ar pătrunde câțiva oameni în apărarea lor fără a fi observați...
Câțiva împotriva multora.
Ca în vremurile de odinioară
Gannicus, Crixus, voi veți merge cu mine.
Eu voi sta degeaba, cu mâna în fund ?
Tu vei fi conducătorul în lipsa mea.
Aduni fiecare bărbat și femeie care pot să mânuiască arma.
Cu ce scop ?
Unul de o importanță vitală, dacă ne dorim victoria.
E un plan născocit de o minte febrilă.
Ca majoritatea planurilor sale.
- Și totuși, dacă putem observa... - "Dacă".
Un cuvânt care deseori umbrește conversația.
Radiezi suficient încât să luminezi până și cea mai întunecată noapte.
Eu îmi exprim îngrijorarea iar tu spui vorbe măgulitoare.
Spun doar adevărul.
Flacăra ta începe să rivalizeze până și soarele.
Aceste mâini, cândva tremurau din cauza amintirilor dureroase,
acum sunt la fel de ferme ca sabia pe care o mânuiesc.
Datorită ție.
Din cauză că ai inimă puternică
și o voință de o tărie incontestabilă,
așa cum adesea mi-a fost dat să descopăr.
Nu voi fi alături de tine.
Nici eu alături de tine,
dar în această noapte așa va fi.
Stai pe lângă Agron
și ascultă-i ordinele.
Ucide mulți romani.
Și întoarce-te în brațele mele
îmbăiat în sângele lor.
Crassus și armata sa nu vor întâmpina nimic altceva decât leșuri.
Sabia.
Avem încă multe de făcut, dacă vrem să-l înfruntăm pe Spartacus.
"Multe"...
Și totuși îți pierzi timpul cu un sclav de rând.
Nu tot la fel se credea și despre Spartacus ?
Tot la fel ai gândi și despre el ?
Nu. Însă, cu toate victoriile sale, Spartacus tot un sclav este.
E un bărbat.
Nu este nici mai bun, nici mai slab decât un roman.
Îl plasezi pe o poziție egală cu a unui roman ?
În unele privințe, s-a dovedit a fi chiar mai presus.
Crezi că averea și statutul social
îți asigură avantaj în fața celor inferiori ție ?
Cred că eclipsăm un sclav în orice privință, indiferent de numele său.
Atunci îmbină cuvintele cu faptele și dovedește ceea ce crezi.
Ai fost bine instruit în mijloacele de lupte romane.
Sigur poți învinge un sclav de rând.
Îmi cer scuze, stăpâne. Nu am intenționat să...
Ba ai vrut, dar această lecție era necesară.
Așa cum Spartacus îi antrenează pe cei care se consideră zei,
poziționați mult deasupra oamenilor inferiori.
Și râde în timp ce ei se rostogolesc din ceruri.
Sunt prea mulți.
Chiar și pentru noi.
Atunci să ne oprim o clipă și să privim cum numărul se rarefiază.
Zarurile au fost aruncate.
Nu mai putem da înapoi.
Nu am primit nicio veste de la Metellus.
Îi ia mult prea mult timp.
Și cu ce grabă să așteptăm un răspuns de la Longinus pentru ajutoare ?
Galia Cisalpină are o suprafață dublă față de cea a Romei.
Măcar gândește-te să trimiți un mesaj.
Pretore.
Armata rebelă s-a strâns în apropierea legiunilor noastre din nord.
Dă-i ordine lui Mummius pentru prima și a doua ceata să se ducă să-i susțină.
La naiba cu Crassus.
Să ne reunim trupele și să-l atacăm pe Spartacus chiar noi.
Aduceți armura și sabia ! Repede !
Înaintarea lui Agron spre nord îi îndepărtează.
Nu pe toți.
Zeii mi-au ascultat rugăciunile.
O victorie ușoară nu e prilej de mândrie.
Rămâneți în umbră,
și haideți să-i punem capăt.
Îmi vorbește că unui copil.
Atunci arată-i că se înșeală și nu te bosumfla ca un copil.
O armată încă neajunsă la maturitate.
Pregătirile pentru o lungă defilare și pentru campanie ignorate.
Toate astea pentru a se lupta cu această brută.
Nu-i înțeleg gândurile.
Lăsă deoparte orgoliul rănit și judecă la fel ca el.
Și vei elucida misterul.
Repede. Înainte să fie descoperiți.
Nu știm cât de mulți sunt înăuntru.
Să ne rugăm că nu sunt deloc puțini.
Sunt învăluit de nebuni și încep să mă consider și eu unul.
Zeii ne sunt alături.
Spartacus nu crede în zei.
Mă rog ca în această noapte să-mi demonstreze contrariul.
Stăpâne, e nevoie de timp pentru a stăpâni tehnică.
Știu că se intensifică frustrarea.
Frustrarea mea n-are nicio legătură cu mine !
Stăpâne, dacă am făcut ceva ce te-a jignit...
Mă jignești prin ceea ce nu faci.
Ai ezitat când m-ai atacat.
Crezi că nu sunt demn ?
Cum Senatul crede că nu merit singura poziție de conducere ?
Nu, stăpâne.
Nimeni nu e mai demn de respect decât tine.
Atunci arată-mi-l.
Atacă-mă, ca și cum ai ataca un adversar în arenă, fără pic de milă.
Tată...
Cu toții avem lecții de învățat.
Vreau ca acesta să fie ultimul meu examen.
Iar pentru a-l trece, trebuie să fiu pregătit
să-i înfrunt pe gladiatori pe terenul de luptă.
Mi-ai cerut să te ucid.
Îți ordon să încerci.
Atunci îmi ordoni moartea.
Dacă vei fi victorios, va fi cu prețul vieții mele.
Iar dacă vei pieri de sabia mea, viața mea va fi terminată.
Tiberius, fii atent.
Dacă Hilarus mă va omorî, va fi răsplătit cu libertatea sa
și cu zece mii de dinari.
Doar nu vorbești serios.
Adevăratul dușman al omului este îndoiala.
Și nu o voi duce cu mine în lupta împotriva lui Spartacus.
Alege.
Sau te dobor pe loc.
Cum dorești, stăpâne.
Libertatea.
Prima și a doua garnizoană se îndreaptă către legiune.
Spartacus nu deține suficienți oameni pentru o victorie decisivă.
La ce se gândește printr-un asemenea atac ?
Să-i desfacem craniul și să-i citim gândurile de pe pământ.
Spartacus.
Rămâneți împreună.
Trebuie să-l oprești.
A dat un ordin.
Trebuie să fie executat.
Haide !
Trebuie să vă ducem în siguranță.
Nu mai fug iar de el !
Fii rațional ! Ne vom întoarce cu mai mulți oameni
și-i vom îngropa pe Spartacus.
Nu-i lăsa să scape !
Du-te !
Te așteptai...
să cred că vei face pasul greșit de care te-am avertizat...
Pricepere și răbdare.
Singurele care pot înfrânge îndemânarea.
Te-am învățat bine.
Ajutorul tău nu va fi uitat.
Aurul pe care ți l-am promis dacă mă vei instrui
va fi întrebuințat la ridicarea unui monument
care să spună povestea gladiatorului Hilarus.
A fost cea mai mare onoare să te slujesc, stăpâne.
Onoarea a fost a mea.
Sălbaticii dracului ne împiedică să scăpăm.
Ne adăpostim aici.
Eu nu stau încolțit ca un animal !
Cauza voastră e pierdută.
Greșeala îmi aparține.
Nu m-am gândit că veți ataca noaptea,
ca niște tâlhari ce sunteți.
Greșeală pe care nu o vei repeta.
Spune condițiile capitulării, ca să terminăm cu asta.
N-am niciuna pe care aș crede ca un roman s-o onoreze.
Luați-le capetele.
O soartă cruntă.
Și totuși veștile proaste nu se sfârșesc cu moartea lor.
În lipsa unui conducător, oamenii lui Cossinius și Furius
se vor împrăștia în zări.
Da, e mare păcat că au căzut înainte de sosirea mea.
Și mai păcat e că mesagerul trimis de tine
a ales drumul ce trece pe lângă tabăra rebelilor.
Spune liber,
dacă asta gândești.
Să ne îndepărtăm de trecutul întunecat
spre viitorul tulbure.
Singura poziție de comandă și datoria de a-i servi lui Spartacus
ceea ce merită îți aparțin.
Împreună cu titlul de imperator, dacă-l dorești.
Slujesc pentru gloria Romei.
Ca noi toți.
Ai plănuit asta.
De când Metellus ți-a oferit să slujești sub Cossinius și Furius.
Casa Crassus nu se înclină în fața nimănui.
Cum ai știut că Spartacus va încerca să-i ucidă,
în loc să fugă când a aflat că armata ta pornește din Roma ?
Pentru că la fel aș fi făcut și eu.
Mummius și ultimii romani au fugit către vest.
Capetele conducătorilor înfipte în țeapă
le-a înfrânt spiritul.
Lasă-ne să-i urmărim și să le dăm aceeași soartă.
Am obținut victoria.
Nu trebuie să fim aici la venirea lui Crassus și a armatei sale.
Puternicul Spartacus întoarce spatele unei lupte sortite eșecului ?
Numărul nostru a crescut dincolo de orice închipuire.
Dar iarna stă să vină.
Să dăm piept cu foametea și frigul, cât și cu Crassus,
ne-ar aduce pieirea.
Trebuie să ne asigurăm hrana și adăpostul.
Unul care poate fi apărat la nevoie, până se arată primăvara.
Nu e nicio vilă aici încăpătoare pentru toți.
Nu e.
Doar un oraș ne-ar adăposti.
Și vom smulge unul din trupul Romei,
și vom încinge durerea
cu sânge și moarte.